Virattomat
Virkailija kokeilee kynän terävyyttä sormeensa eikä katso minua silmiin. Tyhjenen kuin vuotava ilmapallo, kun elämääni punnitaan kirjoitusalustan päällä, jossa satojen elämä on rapissut paperina rattaiden väliin. Sinne minä häviän. Kuudentoista jälkeen virkamiespuku asettuu komeroon. Ovi sylkäisee hahmon jonka huokaus hajoaa tuuleen: en pystynyt auttamaan. Itseäni. Enkä muita. Uusi kynä jäi työpöydälle odottamaan, eikä paperi lopu huomennakaan. Haikeus valtaa miehen, joka uskoi aamulla hyvyyteen.